Sotien jälkeen lähespuoli miljoonaa suomalaista joutui jättämään kotinsa joko pakolaisina tai
sitten ”munattomien” rajaneuvottelijoiden luovuttaessa heidän kotinsa ja
kotiseutunsa silloiselle viholliselle Neuvostoliitolle. Puolet karjalaisväestöstä oli uskonnoltaan
ortodokseja, ja he luonnollisesti toivat oman uskontonsa mukanaan Kanta-Suomeen.
Suomessa puhutaan hyvin
mielellään ”talvisodan hengestä” ja siitä, kuinka hyvin kansa yhtyi vihollisen
ylivoiman edessä. Samaa solidaarisuutta
ei kuitenkaan osoitettu puskurivyöhykkeellä olleille karjalaisille, jotka
joutuivat jättämään koko omaisuutensa - kuka enemmän, kuka vähemmän -
valloittajien käsiin. Itäisiä maakuntia
lukuun ottamatta ei siirtolaisia katseltu oikein suopein silmin, ja mitä lännemmäksi
tultiin, sitä vahvemmaksi kävi siirtolaisvastaisuus. Erityisen nurjaa oli suhtautuminen juuri Pohjanmaalla,
jossa ruotsinkieliset saivat erivapauden olla luovuttamatta alueita
karjalaisille.
Kaikkialla Pohjanmaan alueilla
karjalainen kulttuuri koki vastustusta, ja monet karjalaistaustaiset ihmiset
ovat kertoneet, kuinka heidät avioliiton myötä pakotettiin luopumaan omasta
uskonnostaan. Puhuttiin ”ryssän
kirkosta” ja koko ortodoksisuus leimattiin jonkinlaiseksi lahkoksi. Monet meistä pitivätkin uskontonsa kokonaan
salassa tai vain pienen piirin tietona. Tätä siirtolaisvastaista henkeä on yhä
havaittavissa, vaikka asenneilmapiiri on jonkin verran muuttunut ja yhä useampi
on tullut tietoiseksi siitä, että ortodoksinen kirkko on osa karjalaista kulttuuria .
![http://i126.photobucket.com/albums/p88/eastsideart/ortodoksiristi.gif](http://i126.photobucket.com/albums/p88/eastsideart/ortodoksiristi.gif)
Kun ryhdyimme taiteilija Oma Orellin kanssa perustamaan Kalajoen ortodoksisen rukoushuoneen kannatusyhdistystä, saimme kokea monenlaista vastarintaa. Ehkä ihmiset eivät suorastaan barrikaadeille nousseet, mutta yllättävän passiivisia he olivat. Yhdistyksen ensisijainen tehtävä oli, ja on edelleen karjalaisen kulttuurin vaaliminen. Tsasounan rakentaminen vain sattuu olemaan osa tätä kulttuuria. Tästäkin huolimatta esimerkiksi Kalajoen kaupunki luokitteli järjestön uskonnolliseksi yhteisöksi ja jätti meidät ilman järjestöille jaettavaa taloudellista tukea. Jotkut kaupungin yksittäiset toimihenkilöt ja virkamiehet ovat kyllä ymmärtäneet tsasounan merkityksen varsinkin matkailulle, mutta kaupungin virallista tukea emme ole saaneet. Tontti on tosin hyvällä paikalla, mutta sittenkin se on vuokratontti, josta maksamme käyvän vuokran. Kalajoen seurakunta on ainut virallinen instanssi, joka hanketta on tukenut, joten kiitos siitä sille!
En ole kerjäläinen enkä
kerjuulla nytkään, mutta haluan oikaista muutamia väärinkäsityksiä, joita olen
matkalla kuullut. Kalajoen tsasounan rakentamista ei luterilaisen seurakunnan
lisäksi ole tukenut yksikään julkinen instanssi, ellei sellaiseksi lueta myös
ELY- keskusta. Ei Kalajoen kaupunki eikä
myöskään Oulun ortodoksinen seurakunta, johon Kalajoki kuuluu. Pääosin hanke on ollut muutamien yksityisten
varassa ja on tästä syystä noussut kuin ”Iisakin kirkko”. Toivottavasti siitä
tulee yhtä tunnettu!
Siunausta kaikille
kristityille ja tervetuloa talkoisiin.
Sisustukeen tarvitaan vielä paljon tekemistä, vaikka päällisin puolin
rakennus näyttää melko valmiilta.